- Hvor vil du spise? - Spiller ingen rolle.
- Skal vi spise smørbrød? - Det var som pokker...
Stopp krigen! Stopp krigen!
- Hva vil vi ha? - Fred!
- Når vil vi ha det? - Nå!
Fred! Nå!
Rasshøl.
Kom nå.
Vi vil ikke ha en jævla krig!
Kom.
Tate Scott kan visst bli sheriff om Orval Allan går av med pensjon.
Jævla Scott... Nordstatsmenn hele bunten.
De har Cincinnatiblod i årene. De er fra Ohio.
Sheriffen vår skal komme herfra, om du spør meg.
- De har bodd her i mer enn 40 år, Jim. - Han er likevel nordstatsmann.
Dessuten smiler han som en homse.
Det er opprør der ute, Jim.
Politiet har tatt en gjeng hippier og gutten din var visst lederen deres.
- Behandler du klanen lignende? - De slipper ikke inn narkomane.
Hva i Herrens navn er det som foregår?
Opp med deg! Kom nå.
Hva pokker tror du at du driver med?
Du skjemmer meg ut, din uamerikanske lømmel!
- Drittpreik, far. - Det er ikke drittpreik!
Så modig du er som slår meg når jeg har håndjern på.
Når du får hendene fri, skal jeg banke deg opp skikkelig! Jeg har fått nok!
Nå oppfører du deg som folk i arresten, så får jeg deg ut.
Så skal jeg prøve å ordne opp, om det nå går.
Du er en patetisk gubbe. Jeg kan få meg selv ut.
- Gå din vei, så går jeg min. - Da kan du gå rett i fengsel.
Før ham bort!
Sett ham i arresten. Helvetes unger.
Hei på deg, bisken!
Får dere noe mat av far?
- Hva skjer, Jimbo? - Jeg vet faen meg ikke.
- Hvor er far? - Han kjørte av gårde med bilen.
Han har vært rar i det siste, som alle andre i denne familien.
Skip...
Dressingen er blandet nå.
Om du skal være oppe hele natten, får du skru ned radioen.
Jeg hørte på undergrunnsmusikk, som Carroll tipset meg om.
Veldig annerledes musikk.
Programmet begynner først ved midnatt, så det blir jo litt sent.
Virket ikke som om det var i undergrunnen, heller som samme rom.
Carroll sier at musikken vil åpne sinnet.
Det betyr å ta LSD.
Jævla Carroll...
Det siste vi trenger i denne byen er hippier.
Dritt som velter seg i sin egen lort.
Carroll sier at vi ikke har noe i Vietnam å gjøre.
Det er lett for ham å si, som slipper å slåss.
Noen må slåss mot de jævlene.
Carroll har faktisk slåss, Jimbo.
Hva mener du med det, Skip?
Onkel Carroll sier han slåss for frihet og fred.
Hold kjeft!
- På en fredelig måte. - Vær stille.
Du er 50 år, har ikke flyttet hjemmefra og kjører sportsbil som en tenåring.
Du har ikke noe liv og ingen jobb, -
- og du renner etter hver eneste hore som vil snakke med deg.
Du er snart 50 og bor her også, far.
- Ba jeg deg ikke om å tie stille? - Ro deg ned.
Jeg er iallfall ikke noe misfoster som dere to.
Du kan vel flytte hjem til ham, så kan dere demonstrere mot krigen sammen.
Om nordstatsmannen Tate Scott blir sheriff, så er det kjørt.
Da må vi spise chiligryte med kanel, som i Cincinnati.
Det er telefon til deg, Mr Caldwell.
Hils og si at jeg spiser og ringer senere.
- De ringer fra England. - Hvor fra, sa du?
England.
England?
England...
Hallo?
- Mr James Caldwell? - Ja, dette er Jim Caldwell.
Navnet mitt er Phillip Bedford.
Jaså...
- Det var Phillip Bedford, krekets sønn. - Hva ville han?
Moren deres døde i dag av kreft.
Hun ville begraves her, så de tar henne med hit.
- Hvem? - Det der engelske kreket og barna hans.
De er ikke velkommen her.
Jeg liker det heller ikke, men vi får bite tennene sammen.
Hun fortjener å bli begravet hos sine, uansett hva hun har gjort.
Så...
Jeg tror at...
Begravelsen blir på lørdag.
Si det til brødrene dine, så ringer jeg til søsteren din.
Herren være nådig.
Stakkars Miss Naomi som skulle dø så langt borte.
Jeg traff henne bare en gang, som barn.
Hun var en fri sjel.
Hvorfor forlot hun Mr Caldwell?
Jeg er glad i Jim Caldwell, men han er ikke særlig romantisk.
Miss Naomi ville reise og se nye ting, men det ville ikke han vite av, -
- så til slutt dro hun av sted på egen hånd.
Hun traff en mann der borte.
Hun kom tilbake hit og skilte seg fra Mr Caldwell, -
- og så dro hun dit igjen og giftet seg med Mr Bedford.
Han trodde at hun ville komme tilbake en vakker dag.
Men ikke på denne måten.
JD... Jeg har mistet noe jordbærmeskalin.
Det er vel ikke i hjernen din?
Det tror jeg nok. Jeg har masse fint i hjernen min.
Neste gang kan du vel spørre først?
- Hva er det, lille venn? - Se der.
Ok...
Hei. Hva skjer?
Er alt i orden?
Var det 4. Juli i fjor at mor hilste på oss sist?
Nei, det var for seks-sju år siden, da tante Mary Beth døde.
Du fikk den skotske lua av henne.
Mamma er død, Carroll.
De ringte fra England.
Det skal stå Bedford på gravsteinen.
Ja...
Har du noe medisin?
Ja, klart jeg har det.
- Går det bra, far? - Ja, det går bra. Slutt å spørre.
- For en tosk! - En vakker dag går det dårlig, Neal.
Før det går dårlig kan jeg vel få en øl?
- Vær så god, far. - Takk, lille venn.
Som om det trengs.
Er det flere?
Dette ser jo bra ut.
Bli her, så går jeg og sjekker inn.
- Hei. - Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg har bestilt rom. Bedford.
Vi har en ulykke på vei 271, trolig med dødelig utfall.
Skal vi kjøre forbi og se på bilvraket på veien?
- Jeg må drite, bestefar. - Du får drite senere.
- Her kommer Jim Caldwell. - Som alltid når noen krasjer.
Rike har ingenting bedre å gjøre.
- Hei, Jim! - Hva har skjedd, Pick?
Han klarte visst ikke svingen-
- og kjørte rett inn i stolpen der.
Han er død. Nå venter vi bare på at rettslegen skal spise ferdig.
De lurer på hvordan de skal få ham løs.
Om vi kommer oss inn der...
- Vi kan få løs foten fra andre siden. - Vi trenger noen som er mindre.
Vent litt, la meg se.
Han ser ut til å ha brukket nakken.
Han merket det nok ikke engang. Han er mer død enn Woodrow Wilson.
Jeg må faktisk nå, bestefar.
Drit ute i skogen, jeg prøver å finne ut av dette.
Han skulle vel til ei hore et sted-
- og kom til å feste blikket på trærne for lenge.
For en liten stund siden satt det en levende sjel i bilen.
Nå ligger han der som en livløs filledukke, -
- og vi står her og lurer på hvorfor han ikke svingte.
- Begynn på college neste semester. - Jeg vil ikke studere.
Om man studerer, slipper man å bli kalt inn.
Hallo? Hei, Donna! Når kom du hjem?
- Kom hit og spis med oss! - Nei, far vil ikke ha meg der.
Jeg ble arrestert. Jeg kan fortelle mer senere.
- Kom hit nå. - Som du vil. Vi ses.
Det var tante Donna. De vil at vi skal spise med dem.
- Må jeg bli med? - Ja, det må du.
Skip... Våkn opp, Skip.
Pokker! Hvorfor ikke bare passe på...
- Hvordan går det? - Det går bra.
Vi skal bort dit og spise, så gjør deg i stand.
Vi setter nok salgsrekorder i år igjen, men det gjør vi jo alltid.
I fjor så det mørkt ut, men så tok det fart.
- Det var Phillip Bedford. - Hva ville han?
De bor på Pines Motel og kommer hit på middag.
Hva er det du sier? Inviterte du hit de jævlene?
Han tok moren din fra deg, Donna!
- Ikke bland deg borti dette, Neal. - Hva snakker dere om?
Donna inviterte engelskmennene hit, men nå skal hun ringe og avlyse det.
Mamma er død, og hun hadde en annen familie. Alt handler ikke om deg.
- Nei, for alt handler vel om deg? - Gå og hekle, Vicky.
Det var dumt gjort av Donna, men nå er det som det er.
Det er vanskelig å tro at jeg skal treffe ham til slutt.
Jeg er rasende, Phillip. Du har satt meg i en umulig situasjon.
Skal vi virkelig hjem til mannen?
Det kom uventet og jeg kunne ikke takke nei.
- Jeg avskyr bortforklaringer. - Det var ingen bortforklaring.
Tenk om han angriper meg.
Naomi fortalte fæle ting om humørsvingninger og temperament.
Hvordan er det med utøy her inne? Jeg har et enormt kryp på doen.
Vi har blitt invitert på grillparty hos Caldwell.
Jeg lurer på om jeg har klær som passer til et grillparty.
Det er uutholdelig varmt. Det føles som å svømme i sirup.
- Skal vi sitte her hele dagen? - Kan vi ikke gå og bade eller noe?
Vent til Carroll og Mickey kommer. Carroll pleier alltid å ville bade.
- Hei. - Hei, vennen.
De er her.
Det er akkurat som i Tatt av vinden!
Hei! Er det du som er Phillip?
- Ja. Donna? - Det stemmer.
- Dette er broren min Skip. - Pokker så stilig han var.
- Var det vanskelig å finne fram? - Nei da, slett ikke.
Kom inn og hils på alle!
Hei på dere.
Stig på.
Dette er Jimbo og kona hans Vicky, mannen min Neal, og Autumn og April.
- Jimbos sønn Alan er også her et sted. - Han er også min sønn.
Min og Jimbos. Det var meg han kom ut av.
Jeg heter Phillip, og dette er faren min Kingsley og søsteren min Camilla.
Hvor ble det av far?
Her kommer far, Jim senior.
Dette er Kingsley, far. Mr Bedford, mener jeg.
- Hvordan står det til, Mr Caldwell? - Alt er bare bra.
Jaså...
For et vakkert hus.
Hei på dere!
Dette er broren min Carroll og sønnen hans Mickey.
Hyggelig å treffe dere.
Det var et bilde av deg i avisen, et stort bilde på forsiden.
- Var det Phillip? - Ja, og du er Donnas mann Neal.
Neal Baron, Donnas mann.
Hun er datteren til Jim og Miss Caldwell.
Eller Bedford, het hun visst.
Det var tragisk, men hun har det bedre nå.
Bedre enn i England, iallfall. Jeg kødder bare!
Men jammen har dere det elendig?
Jeg var der på forretningsreise og fatter ikke hvordan dere holder ut.
Man kan ikke få skikkelig mat der. De har vel aldri sett en grill.
Og alt er kokt, sikkert sjokoladen også.
- Beklager om jeg tar i. - Det er greit, maten er en utfordring.
Da bor jeg heller i West Virginia.
- Nå vil jeg få meg noe å drikke. - Ja, vi tar oss en cocktail!
Jeg eier seks bilforretninger i Atlanta med omegn.
- Jeg vet ikke hva de har sagt om meg. - Ingenting, faktisk...
Jeg spilte som forsvarere med Lions i seks sesonger.
Jeg ble vervet av Baltimore, men havnet hos Lions.
Så fikk jeg to vanskelige kneskader. Du kan få se arret senere.
Ikke snakk hull i hodet på Phillip nå, Neal.
Donna har vært miss Alabama. Hun var riktig fin den gang.
Men så fikk hun barn, og sånt tærer jo på.
Jeg tok henne nesten fra vuggen, og hun ble gravid med en gang.
- Hun er veldig søt. - Ja, hun er ei god jente.
Donna blir igjen i noen dager etter begravelsen.
På søndag spiller Falcon vennskapskamp, og jeg er jo litt av en kjendis der.
Vil du være med?
Jeg vet ingenting om amerikansk fotball, men takk.
Da skal du komme så du får se hvordan skikkelig fotball ser ut.
Du skal visst være ekspert ved grillen.
- Hva har du gjort med hoven? - Hoven?
Du har jo stokk.
Ja, den har jeg hatt siden krigen.
Jeg ble såret i Frankrike.
Jeg tok hånd om mange soldater der, -
- men noen måtte nøye seg med en whisky og en bønn.
Jeg var sanitetsoffiser under Pershings befal.
- Det var dere jo alle. - Ja, det var vi.
- Får vi bade, bestefar? - Hva sa du?
- Får vi bade? - Ja, men ikke halvnakne.
Her står du og spiser mais.
- Skip, vi møttes ute i oppkjørselen. - Jeg husker deg.
- Jeg har tre fly. - Sier du det?
Jeg har en GTO, en Corvette og en Chevelle.
Dere har visst mye problemer med lungekreft og galleblærer i England.
For noen tilfeldige tanker du tenker.
Jeg har alltid tenkt mye.
Morsomt.
- Vil du se bilene? - Ja, gjerne.
Så nydelig det er.
Det er noen som spiller musikk på verkstedet mitt.
- Sitter dere her og røyker gress? - Ja.
Unnskyld, onkel Skip. Vi skal gå.
Det er ingen fare, bare ikke Jimbo eller far ser dere.
Ok.
- Skru ned musikken. - Ja, det skal vi gjøre.
Bestefar ville drepe oss om han tok oss i å gjøre dette.
Han hadde virkelig drept oss.
Faren din og bestefar er så anspente.
Det eneste som får bestefar til å våkne opp er bilulykker og drukninger.
Det er helt sjukt.
Han tok meg med for å se fyren som Floyd Carver skjøt.
Å, ja... Døde han?
Han døde som bare det. Jeg så innvollene og alt.
Far sier at bestefar ville trenge en tripp for å slappe av.
Han vet sikkert ikke hva syre er.
Tenk deg bestefar på syre... Det hadde vært morsomt å se.
Jeg har faktisk litt syre, hvis du vil prøve.
Ok.
Ja.
Her er de.
Det er rene vernissasjen for automobilfrelste!
Automobilfrelste... Jeg liker det. Jeg liker alt du sier.
Skulle ønske jeg kunne snakke engelsk.
Her er flyet jeg fløy under krigen. Bilen er en GTO, eller "Goat".
Hvorfor sammenligner du bilene med fly?
Jeg finner på oppdrag for å holde hodet blant skyene.
Wildcat var det første amerikanske kampflyet over Stillehavet.
- Nå går vi bort hit. - Men se...!
Det er en Hellcat. Bilen er en Chevelle.
Den er raskere enn GTO-en og lettere å styre.
- Her er vi høydepunktet... - Jeg elsker den!
- Er den rask? - Ja, det er de alle.
Corsairens kampeffektivitet... Ikke sitt på den.
- Unnskyld. - Det er ingen fare.
Corsairens kampeffektivitet lå på 11:1,-
- noe som også er Corvettens kompresjonsforhold.
Det er en vakker maskin, jeg elsker den.
Ser du at panseret er litt lenger enn bakpartiet?
I en Corsair er det 14 fot mellom cockpit og propell.
- Ser du? - Ja... Du er som et lite barn.
Hva snakker du om? Unger kan ikke fly.
Det er faktisk ikke hvem som helst som klarer det.
Ble du sint?
- De er vakre. - Ja, det er de.
- Det føles så underlig med mamma. - Naomi var virkelig eksentrisk.
Hvorfor fortalte hun ikke at hun var syk?
Hun ville ikke bekymre dere.
Det var ingenting du kunne gjøre.
Du snakker så fint. Jeg kunne høre på deg hele dagen.
- Skal vi røyke gress med nevøene mine? - Ja, gjerne!
- Du spiste knapt. Liker du ikke maten? - Jo, det var ikke derfor.
Jeg må dessverre holde meg til ganske smakløs kost.
Jeg var krigsfange i Japan, og maten der var ikke mye å trakte etter.
- Jeg ble helt ødelagt innabords. - Unnskyld, jeg mente ikke å snoke.
Carroll var sanitetsoffiser og Skip var flyger, de fikk medaljer begge to.
Jimbo var i hæren, men det snakker han sjelden om.
Han var på vaskeriet og er fryktelig misunnelig på medaljene.
- Han gjorde sitt for saken. - Si det til Jimbo.
Prøv å si noe til Jimbo... Han er som faren sin.
- Familier kan være vanskelige. - Det kan de virkelig.
- Er du gift? - Skilt.
- Har du barn? - Nei.
- Plager hun deg, Phil? - Nei da, slett ikke.
- Hent en øl til meg, Neal. - Du har egne bein.
Jeg må få takke for gjestfriheten, Mr Caldwell.
- Maten var utsøkt. - Vi ses i morgen.
Du, søta... Kom hit.
Du er helt borte.
Jeg må spørre deg om noe.
Det er noe ved den engelske aksenten din...
Det er noe spesielt ved den.
Vi kjenner jo knapt hverandre, -
- og du vil vel neppe gjøre det med meg, -
- men kan vi ikke snike av gårde en gang?
Du kan kle av deg naken og snakke engelsk, kanskje lese et dikt...
- Så kan jeg ruske i hanen. - Ruske i hanen?
Du vet...
- Runke?! - Nå gjør du det igjen.
Engelsken din gjør meg kåtere enn Frank Sinatra. "Runke..."
Du er jo spik spenna gæren.
Jeg er ikke gal, jeg er bare målbevisst.
- Tenk over det. - Ok... Ha det.
Tenk over det.
Anroper 44-A, er du fremdeles der ute, sheriff??
Kan du snakke med Mr Myers?
Han truer med å kvele naboens katt.
Skal bli.
- Hei på deg. - Hei, far.
- Hvordan føles det? - Det er vel greit nok, så langt.
Ja...
Jeg vet at det er fælt.
Går det bra i morgen, tror du?
- Hva mener du? - Begravelsen.
Bilulykke på Lance Highway...
Ja...
Flere skadet, usikkert hvor mange.
Det er leit, det her med Naomi. Det er det virkelig.
- Du lurer ikke meg. - Nå må jeg stikke.
Det har vært en stor ulykke ute på veien. Vi ses.
Ok, far.
Gå inn, dere.
Mr Caldwell...
Hei på deg, far.
Naomi...
Denne gangen tilgir jeg deg.
Farvel.
Gå fram.
Mor?
Far? Far?
Det er ingen fare. Gå til far, du.
- Far? - Far!
- Få hit en lege! - Hvor er telefonen?
Kan noen hente vann?
Noen burde bli med, de kjenner jo ingen her.
Nå skal vi gå i din mors begravelse, Donna.
Hun har rett, noen burde bli med.
Jeg håper han har det bra. Tenk om han er død.
Knuste tenner, benfliser... Tøffeste kampen noensinne!
Han går meg på nervene.
- Vet du hva de gjør i siste øyeblikk? - Aner ikke.
De bommer!
Er hun begravet nå? Jeg må hente noe å spise, dette smaker dritt.
- Hvordan er det med faren din? - Det går bra, takk.
Han fikk et hjerteinfarkt for tre år siden, -
- men han besvimte visst bare av stress og utmattelse.
Nå hviler han, Camilla er hos ham.
- Hvor lenge blir han her? - Han blir snart utskrevet.
Men han får ikke reise med en gang, så vi blir her litt lenger.
Dere kan ikke bo på Pines Motel.
Man vet aldri hvem sin sæd man sover i i det knullehuset.
- Dere får bo hos far. - Takk, men vi kan ikke gjøre det.
- Det kan dere visst. - En god idé. Pappa vil insistere.
- Ta fart nå jenter! - Tusen takk for hjelpen.
- Ingen årsak. - Kjør forsiktig!
- Hold deg på veien! - Ha det!
Gi meg en øl.
Donna... Connells band spiller i kveld på parkeringsplassen.
Jeg skal passe lyd og lys. Du burde komme.
- Ja visst, vi ses der. - Det gjør vi.
Jeg har lyst til å danse. La oss dra og danse.
- Jeg bør nok være her hos far. - Slapp av, han er i gode hender her.
- Jeg kan ikke danse. - Vent til jeg er ferdig med deg.
Hva skjer?
Er det noen fæle ulykker eller mord på gang?
- Nei, det virker ikke slik. - Det var jo leit.
Jeg lurer på noe.
Hvor kaldt kan det være der inne?
Er det så mørkt og kaldt i deg-
- at du ikke engang kan klemme sønnen din når moren hans blir begravet?
Dra hjem, du er full.
Jeg lurer på en ting til.
Husker du da jeg ble såret på Saipan og lå på sykehus i tre måneder?
- Det er klart jeg husker det. - Jeg skrev til deg fra sykehuset.
Jeg åpnet meg og skrev om alt du har betydd for meg.
At jeg ble sanitetsoffiser fordi du var det i første verdenskrig.
At det var greit å bli skutt, for det ville kanskje gjøre deg stolt.
At jeg beundret deg mer enn president Roosevelt.
Men jeg fikk ikke engang et svar. Du sa aldri et ord om brevet.
Jeg fikk ikke noe brev.
Du lyver, far. Donna så deg lese det.
Da må hun ha tatt feil. Brevet ble sikkert borte i posten.
Du var helt enorm i mine øyne.
Hele oppveksten min prøvde jeg å bli som du.
Jeg er forbannet glad at jeg ikke lyktes.
Ja... Så vellykket som du ble.
Fram med lysbrigaden! Mot geværene, sa han
Og ned i dødens dal Red 600 soldater
Kanoner til høyre! Kanoner til venstre!
Kanoner rett fram, som dundret og lød!
Jeg er glad du kom og slapp deg litt løs.
Ja, jeg har faktisk hatt det moro.
Kosakker og russere falt for deres sabler!
Og så red de hjem igjen Men uten de 600
Du får ikke si det til noen, særlig ikke til bestemor.
- Det skal jeg ikke. - Jeg har problemer.
- Med hva da? - Jeg har alvorlige problemer.
Dette kom i posten i dag.
Pokker...
- Hva skal du gjøre? - Hva tror du?
Kom inn!
Mr Caldwell...
Jeg ville bare se hvordan det stod til.
Takk, det er mye bedre nå.
Det er... Det gleder meg.
God natt.
God natt, Mr Caldwell.
Jeg vil spørre om noe.
Hvordan møttes du og Naomi egentlig?
Jeg var ute på tur med min hund Molly i Hyde Park en morgen.
En borderterrier, en flott hund.
Min kone døde et år tidligere, -
- og Molly var min følgesvenn.
Hun gjorde alt for å muntre meg opp.
Jeg la merke til en svært tiltrekkende kvinne-
- som stod ved bronsestatuen av Sankt George og dragen.
Hun hadde et kamera, og var tydeligvis turist.
Hun fikk øye på meg-
- og spurte på deilig sørstatsaksent om jeg kunne fotografere henne.
Selvfølgelig kunne jeg det, sa jeg.
Jeg trodde hun ville stille seg foran statuen, så var vi ferdig, -
- men det var slett ikke det hun hadde tenkt seg.
Jeg trodde ikke mine egne øyne da hun klatret opp på hesten, -
- satte seg over skrevs bak Sankt George, like raskt som...
Lik raskt og kvikt som en ape.
Det høres ut som henne.
Jeg lo så mye at jeg hadde problemer med å ta bildet.
Uansett...
Det var slik jeg traff Naomi.
Jeg har alltid bare lurt på det.
Jeg har alltid lurt på det.
- Hei, gutt. Hva gjør du? - Jeg skulle gå ut og røyke.
Selv spiser jeg frokost.
- Så tidlig du er oppe. - Jeg har ikke lagt meg ennå.
Jeg satt oppe og snakket med Connell hele natten.
Connell har blitt kalt inn.
- Faen... Vet Dorothy om det? - Nei, ikke ennå.
Stakkar. Hun elsker ham mer enn noe annet.
Hvordan kan staten bestemme over folk sånn, far?
Han skulle jo gjøre karriere innen musikken. Det er helt sjukt.
Det er derfor du må studere. Det er derfor jeg er mot krigen.
Unge gutter som Connell med drømmer, som...
Men det er faktisk litt kult at Connell skal bli soldat.
Nei, det er slett ikke kult.
Ser man det... Nå skjer det.
Hvorfor må vi gå i kirken når ingen andre gjør det?
Fordi vi alltid går i kirken. Fordi vi elsker Herren.
- Vi var i kirken i går. - Begravelser teller ikke.
Hei!
God morgen!
- Hva driver du med? - Jeg fikser bare litt.
Det er veldig varmt.
Når skal du kle av deg og lese dikt for meg på din dialekt?
Jeg viser deg min, osv.
Jeg godtar ikke et nei.
- Jo, jeg... - Ja?
Ja?
Hopp inn.
Kingsley... Vet du hvem Jayne Mansfield er?
Jayne Mansfield? Hun er filmstjerne, blond med...
Patter, ja.
Hun døde i en bilulykke i Louisiana for et par år siden.
En venn ringte meg og fortalte at de hadde bilen her i byen.
De selger billetter og alt. Jeg hadde nesten glemt at det var i dag.
Vil du bli med? Kom nå.
Ok.
Så grotesk.
Dette er et fint sted. Jeg pleier å kjøre hit for å tenke.
Jeg og Patty Overton holdt på som kaniner her.
Det var før krigen.
Så giftet hun seg med en baptistpastor.
Hun hadde hareskår, og man trengte bestefars briller for å se puppene, -
- men rumpa var prima, og hun satte hele staken i uten engang å hikke.
Hun høres ut som en hyggelig jente.
Til saken nå, flyger.
Tennessee Williams kunne vel passe? Kan du "En sporvogn til begjær"?
Hører du det?
Nei, jeg hører ingenting.
Fuglene?
Stillheten.
Det var vanskelig å venne seg til den. Det er det fremdeles iblant.
Det er som å flyte i en innsjø med en hel storm i hodet.
Jeg ville ikke se noen vrak.
Jeg ville ikke vite hva folk tenkte før de døde.
Jeg ville ikke se livløse ansikt med tomme blikk.
Jeg ville bare fly.
Da jeg var liten, leste jeg bøker om det, -
- og da et fly kom forbi, fulgte jeg det til det forsvant.
Så jeg vervet meg i 1940. Vi var ikke engang i krig.
Jeg ville bare fly opp til roen og stillheten.
Jeg ble flyger i marinen. Hva sier du til det?
Det var virkelig ikke rolig og stille, -
- men høylytt, vilt og skremmende.
Men man fløy jo da man skulle, man gjorde sin plikt.
Jeg hadde tre tanker da jeg lettet.
Den første var: "På en måte skal jeg komme meg hjem igjen."
Den andre: "Dette blir siste dagen i mitt liv."
Det tredje var midt imellom, og tenkte slett ikke...
...men lot ingen av de to andre ta overhånd.
Folk sier at de ikke vil snakke om krigen fordi det var så forferdelig, -
- men jeg tror det er fordi ingen vil høre.
I begynnelsen av krigen var de japanske flygerne dyktigere enn vi.
Så ble vi bedre.
Jeg gjorde en feil den dagen.
Det var klar himmel, og han la seg bak meg.
Jeg ble truffet her og i ryggen.
Jeg fattet ikke at jeg hadde blitt skutt, men jeg forventet det.
Uansett...
...så hoppet jeg.
Egentlig ville jeg ikke, men jeg ville ikke brenne opp.
Innser du hvor heldig jeg var?
Nei.
Jeg landet midt blant våre marinesoldater.
Jeg ble slått bevisstløs og brakk høyre bein, -
- et kragebein, noen ribbein, bekkenet og begge hendene.
Jeg husker ærlig talt ikke så mye.
Den 12. November 1942 i Guadalcanal.
Jeg våknet på sykehuset med hendene og beinet i gips.
Jeg var helt ødelagt.
Så angrep de sykehuset...
...og jeg brant nesten inne.
En mann kom og kastet et vått teppe over hodet på meg.
Jeg trodde han prøvde å drepe meg.
Men han reddet ansiktet mitt. Hva nå det er verdt, som Jimbo sier.
Han fikk meg ut.
Carroll hilste på et par ganger, og det var fint.
Så var krigen over for min del.
Man kommer seg aldri ut av sin egen hud.
Man må skyte ned fem fiender for å bli et flygeress.
Jeg skjøt ned seks.
Jeg er et ess.
Skip...
Jeg rusket ikke i høna.
Kom, jeg vet om et bra sted.
Hun, kjæresten og sjåføren døde. Det var midt på natten.
Ungen i baksetet klarte seg, men kjøteren hennes døde tvert.
Jeg husker da det skjedde.
Det er alltid så sjokkerende når rike og berømte dør.
De er selvfølgelig ikke immune, men likevel blir man overrasket.
Folk ville bli eldre hvis de ble der de var.
Mange dør der ute på veiene. Tenk om ens siste tanke blir:
"Nå krasjer jeg, bare fordi jeg måtte ut og kjøpe dopapir."
"Hvorfor tørket jeg meg ikke i ræva med et blad i stedet?"
Jeg har grublet mye over siste tanker i det siste.
Jeg håper jeg slipper å tenke noen.
Jeg dør heller i søvne, helt uten bevisste tanker.
Bare drømmer, forhåpentligvis fine drømmer.
Tre, takk.
Ja...
Flytt deg litt.
Nå skal vi se...
Her er den.
De var visstnok ute i våtmarkene.
Det var en sprøytebil på veien.
En stor sky med insektsgift drev over veien.
Lastebilen bremset da den kom inn i tåka, -
- og Jayne Mansfields bil gled inn under den. Så var det slutt.
Ble hun ikke halshogd?
Ikke hele hodet, bare toppen av hodet.
Bruker du mye tid på å fundere, Kingsley?
Nå for tiden vier jeg nok mer tid til bare å akseptere ting.
Ikke jeg, jeg tenker hele tiden.
- Det er ikke hodet hennes. - Det vet jeg vel.
Far tror ikke at bilen er hennes heller.
Har du ikke noe bedre å gjøre enn å plage meg?
- Ja... - Jeg venter i bilen.
Har du sett nok?
Ja, det holder nok nå.
En død manns blikk er like tomt som dukkehodets blikk.
Det så jeg mye av under krigen.
- Det gjorde vel du også? - Ja, dessverre.
Men faktum er at vi alle har en krasj av noe slag foran oss.
Ja... Hørte du det?
Jeg lapper sammen ting, men alt faller fra hverandre.
Før jeg rekker å få alt sammen, faller det fra hverandre.
Det er det jeg sier, alt er snudd opp ned.
Jeg elsker guttene mine, men forstår meg ikke på dem.
Jimbo er normal, og han var ikke engang i kamp.
De to andre ble krigshelter, og nå er de dagdrivere.
Det burde vel være tvert om?
Jeg må si at jeg er skuffet over Phillip.
Det er nye tider. Det gode livet er snart bare et minne.
Iblant håper jeg å få slippe å være her når det skjer.
- De oppfører seg som gamle venner. - Ja, det er utrolig.
- Vi setter oss litt. - For et uvær det er.
Jeg lurer på hva de fant på mens vi var i kirken.
- Jeg skal gå og ordne meg litt. - Vi går en tur.
Du skal gi faen i søsteren min.
- Jeg vet ikke hva du mener, men... - Jeg er ikke sint på deg.
Jeg blir bare sint på folk jeg liker.
La henne være, for ditt eget beste.
Strømbrudd!
Hun er ei hyggelig jente, -
- men lar du henne trekke deg ned, kommer du aldri opp.
Neal var slank, veltrent og ydmyk før.
Nå går han som en skurtresker for å slippe å høre sine egne tanker.
Han kommer knapt inn i treningsdrakten, -
- spiser alt han kommer over og heller i seg øl.
Om du vil ha penger igjen i lomma og fornuften i behold, -
- så lar du henne være.
Hun kan jamre seg som en kattunge.
Jeg er ikke engang sikker på at døtrene er hans.
De snakker om fri kjærlighet, men blindpassasjerer er det de er.
De er helt respektløse.
Om alle som døde ved vår side fikk se det her, -
- ville de snu seg i sine graver.
Mens guttene våre kriger i jungelen, -
- pisser hippiene på flagget vårt.
Forstår de ikke at kommunismen truer med å komme hit som en flodbølge-
- om vi ikke stopper dem i Sørøst-Asia.
Si det til Carroll.
Vietnameserne slåss ikke for kommunisme, men for selvstendighet.
- Først var Frankrike der, nå USA. - Vi vil bare gi dem frihet.
- Under våpentrussel? - Iblant er vold et nødvendig onde.
Akkurat.
I 1917 var det min tur.
Etter Pearl Harbor måtte Carroll og Skip rykke inn, -
- og snart er det Alans tur.
Alan skal jo ta over her en vakker dag.
Han rekker det også.
Så han skal også få en masse medaljer, eller bli drept?
Hvorfor ikke begge deler?
Godt at jeg fikk jenter, og ikke gutter.
Holder det ikke nå, far? Du har nettopp vært på sykehuset.
Ikke si noe om drikkingen min, en av de få gledene jeg har igjen.
Dessuten har jeg fått nok av at du skal leke militærekspert.
Jeg er ingen ekspert, men jeg har faktisk også vært soldat.
Tenk, det glemte jeg!
Du var jo med i det ærefulle slaget om Singapore!
Japanerne tok oss på senga.
Vi hadde kanonene rettet mot havet, men de kom bakfra, -
- og vi måtte gi oss, selv om vi var tre ganger flere.
Det verste nederlaget noensinne, og der var Philip med.
Ja, det var ille.
Percival burde blitt stilt for krigsrett.
General Percival var en tapper mann, men situasjonen var umulig.
Du tilbrakte krigen som japansk krigsfange og slave, ikke som soldat.
Jeg overlevde i det minste, det syns jeg fortjener noe anseelse.
Overlevelsesinstinktet er sterkt selv hos insekt.
- Jeg fikk ordre om å overgi meg. - Du burde ha ført krig i jungelen!
Det vet du ingenting om!
Du forbløffer meg.
Hvordan kan du si noe sånt?
Skulle jeg la deg sitte og prate tull i fylla?
Du er bare en lat dagdriver som skylder alt på krigen!
Jeg har aldri skylt noe på krigen.
- Du lever i en fantasi! - Fantasi?!
Og du er en pompøs dinosaur.
Japanerne må ha sparket deg i hodet for mange ganger.
Jeg ber virkelig om unnskyldning for oppførselen min.
Det er ingen fare, jeg har knust mange glass i mine dager.
Jeg trodde britene var forknytte.
- Hva er det du gjør, Skip? - Jeg vil prate med deg.
Kle på deg. Ta deg litt iskrem og gå og legg deg.
- Husker du da jeg var liten? - Ja, det er klart jeg husker det.
- Husker du da jeg var liten gutt? - Jeg sa jo det.
Du er gutten min, men dette er viktig.
Ta en iskrem og gå og legg deg.
Kan du fortelle noe om da jeg var liten?
Husker du at vi snakket noen gang, du og jeg?
Hva som helst fra da jeg var liten.
Mor fortalte et og annet sist gang jeg traff henne.
Hva fortalte hun?
Hun fortalte om en fetter som var så vill-
- at de måtte binde ham da de skulle mate hønene.
Precious, kalte de ham.
Nå kom strømmen tilbake.
Kle på deg, og finn deg noe å gjøre.
Ok.
Skru ned musikken!
Donna...
- Nå har jeg kledd på meg, far. - Ja, jeg skulle mene det.
For en unge jeg må ha vært...
- Hva tenker du på? - Jeg vet ikke helt.
Det var uunngåelig. Er det ikke deilig å leve?
- Ja, det er herlig å leve. - Du høres ikke så glad ut.
Ikke vær helt engelsk. Du kan neppe påstå at det ikke var deilig.
- Nei, det kan jeg neppe. - Vær ikke så rar!
Du tenker på noe dumt.
Det er ikke realt av deg å være sånn uten å fortelle.
Prat med meg.
- Jeg er bare veldig trett. - Ingen unnskyldninger nå. Fortell.
Ok.
Det som far sa... Jeg var krigsfange, men jeg var likevel soldat.
Herregud...
Var det det du tenkte på?
Ikke på meg, eller på det vi nettopp gjorde?
Du spurte jo.
Krigen er over og fedre er fedre.
Nå skal du bare tenke på meg.
Unnskyld, men du spurte faktisk.
- Du kan likevel aldri forstå. - Hold opp.
Ikke si det, jeg er ingen idiot.
Var du virkelig fange hele krigen? Kriget du ikke?
Det kommer an på hva man mener med å krige.
Å skyte mot fienden og ligge i en skyttergrop ble det ikke mye av.
Men jeg sloss for å overleve hvert skrekkfylte minutt.
Jo, jeg kriget.
- Hvor skal du? - Jeg skal ta en sigarett.
- Uværet holdt ikke lenge. - Det gjør det aldri.
Det er sikkert allerede langt unna.
- Faren min er et udyr. - Det er min far også.
- Ser du mye på fjernsyn? - Nei.
Hei, far.
- Skal du og Kingsley ut og jakte? - Ja, vi skal ut til Ten Mile Creek.
- Det er jo ikke jaktsesong. - Der jeg jakter er det alltid sesong.
- Jeg er stolt av deg. - Hvorfor det?
Du har vært så snill mot Kingsley.
Jeg har hatet ham i 20 år og klandret ham for alt.
Hva skjedde?
Da han lå der på båren på vei ut til sykebilen-
- i en fremmed by, kona hans hadde nettopp dødd, -
- og han trodde kanskje at han skulle dø...
Jeg syns synd på ham, og plutselig var jeg ikke sint lenger.
- Hva er det der? - Det er jo iste, vennen min.
Det er til bestefaren din. Han og Sir Kingsley skulle på jakt.
Sir Kingsley får varm te.
- Litt te? - Nei, ikke ennå.
Jeg er tørst.
Ikke langt herfra-
- sto slaget ved Ten Mile Creek under borgerkrigen.
Yankeene stormet ned skråningen-
- og drepte nesten alle soldatene våre.
- Du har ikke med deg hundene. - Nei, vi trenger ingen hunder.
- Far! - Jeg mediterer, Mickey.
Alan har vært høy siden i går kveld. Nå har han helt syre i bestefars iste.
- Hvorfor gjorde han det? - Du sa jo at han trengte det.
Helvete...
Jeg har faktisk en veldig morsom jakthistorie om Phillip...
Vent, vent...
- Hva er det som skjer? - Hva mener du?
Alt føles så rart.
Det føles så bølgete... Føles det sånn for deg?
Går det bra?
Alt holder på å forandres! Bakken og trærne...
Himmelen er full av kanter.
Løvene bølger.
Jeg har mistet balansen.
Si at du også ser treparaden som vinker med bladene sine.
Jeg vet ikke hva det er som skjer.
- Du må hjem igjen. - Ja... Nei, nei...
Du må hjem, la meg hjelpe deg.
Du kan kysse meg i baken. Først får du drepe meg.
Hvordan kom du hit? Jeg har hele kompaniet mitt her, tyskerjævel.
Slipp våpenet!
Har du gått helt fra forstanden? Jeg er ikke tysker!
Jeg er jo Kingsley.
Det var et bra dekknavn. Var det sånn du kom inn?
Vis meg ordrene dine!
- Hvem vant World Series i 1916? - Jeg har ingen anelse.
Boston Red Sox.
Lassen Sie Ihre Waffen fallen und die Hände über den Kopf!
Ok, ok... Ro deg ned, Jim!
Du lurer ikke meg, ditt kålhode. Gap opp!
Jeg er engelsk. Vi kjempet på samme side!
Men krigen er over, det er 1969 nå. Vær så snill, ta bort geværet.
Herregud!
Jim!
- Hvor er far? - Ute på jakt med Bedford.
- Alan hadde LSD i fars iste. - Hva er det du sier?!
- Sa han hvor de skulle? - Ja, til Ten Mile Creek.
Herren være nådig!
Jim!
Pappa! Pappa!
Pappa!
Far!
- Pappa! - Far!
Vær stille! Dette er ingen barnehage.
Far!
Du går den veien, Carroll.
Du går den veien.
Du blir med meg, Donna.
Vakkert! Jeg har aldri sett noe så vakkert!
Nå må vi gå til bilen.
- Far! - Phillip!
Jeg har funnet dem!
Kom igjen! Hopp nå, din magre rakker!
- Går det bra? - Ja, men Jim er helt fra vettet.
Her kommer polakkene! Hva glor dere på?
Han har vært sånn i en og en halv time nå.
Vidunderlig! Vidunderlig!
- Han er gammel og kunne blitt skadet. - Jeg visste ikke at han skulle på jakt.
Han kunne ha skutt i hjel engelskmannen!
- Men det gjorde han ikke. - Han kunne ha gjort det!
Hva er det med deg? Jeg har oppfostret deg bedre enn som så!
Hva tror du moren din vil si?
- Hvordan er det med ham? - Det samme.
Carroll sier at det kan ta tid før rusen er ute av kroppen.
Jeg er glad du er uskadd. Jeg var bekymret for deg.
Jeg har vært i verre kniper.
- Du får husarrester! - Det bestemmer ikke du!
Jeg mente ikke det jeg sa i går.
Ikke jeg heller.
Nå legger vi det bak oss.
Opp på rommet ditt!
- Du bestemmer ikke over meg! - Det gjør jeg visst!
Vi går videre.
- Jeg hater deg! - Du blir der inne!
Lommeboken ble våt i vannet. Legg ut alt så det tørker.
- Ok, hvor er den? - Der.
Alt må bli tørt, førerkort og alt.
Og det jævla brevet ditt.
Jeg forstår ikke... Har du hatt det med deg i alle år?
Hvorfor ikke bare si at det betydde noe?
Man dør ikke av å snakke med barna sine.
Du ville kanskje bli overrasket.
Hva er det med hodet ditt?
Jeg får ikke puste! Jeg får ikke puste!
- Far... Jeg er her. - Jeg får ikke puste!
- Opp med deg.
Slipp meg ut! Jeg får ikke puste her!
- Kom nå. - Jeg får ikke puste, for helvete!
Jeg får ikke puste!
Nei! Nei! Jeg får ikke puste!
Pass på dørstokken, far.
Hold i ham, Skip. Jeg går og koker mer kaffe.
- Skal jeg holde deg, far? - Hold i deg selv, du.
Skip...
Hvordan går det?
En gang i tiden syntes jeg...
...at alle så ut som griser med innsunkne øyne.
Alt var gult.
- Var det da du var i krigen? - For ti minutter siden. Eller i går.
- Oi. - Ja...
Du...
Ser du gjerdet der borte der veien ser som en stor gummistrikk?
Jeg ser faktisk ikke mye i det hele tatt.
Du hjalp meg å sette opp piggtråd der da du var sju-åtte år.
Jeg satt fast og falt... Jeg ble helt viklet inn i det.
Jeg hadde piggtråd i håret, i skjorta og i buksa...
Da jeg ba deg om hjelp, begynte du å grine og løp din vei.
"Din lille jævel," sa jeg.
Så kom du løpende med en avbitertang.
"Jeg har allerede en avbitertang," sa jeg. "Hjelp meg løs!"
Du fikk alltid panikk så fort noen skadet seg.
Du likte ikke at man skadet seg.
- Var jeg sju-åtte år, sa du? - Ja.
- Hva holder du på med? - Jeg la bare armen om deg.
Det føles merkelig.
Ok...
- Er du våt? - Våt? Nei, det er jeg ikke.
Det føles sånn.
Hvis vi var western-banditter, ville jeg være Jesse James.
Carroll ville være Pat Garrett.
Skip ville være Billy the Kid.
- Pat Garrett var ingen skurk. - Jo, men så byttet han side.
- Hvorfor må jeg være Billy the Kid? - Fordi.
Fordi han var en dum jævel som klarte å drepe av rein flaks.
Det er et bilde av ham som jeg har sett.
Det ser ut som om han står og slikker i seg sitt eget snørr.
- Vil du ha en hard ball mellom beina? - Helst ikke.
Jeg bare tuller.
Nå tar vi en pause, for jeg er lei av bare å stå her.
- Ja, jeg vet ikke... - Hei.
Det er dritt på verandaen. Jeg tror det er Penelope.
- Hvor er alle sammen? - Jimbo er der borte et sted.
- Bedford, mener jeg. - De dro for en time siden.
Har de dratt? Hvorfor var det ingen som vekket meg?!
Ingen tenkte vel på det.
- Hva sa de? - De sa adjø og takket for seg.
Dorothy sendte med dem en matpakke.
Ville de ikke hilse til meg?
Nei, ikke som jeg husker.
Du er som regel ei god jente, men der får du ikke drite.
Jeg får se hva Jimbo driver med...
- Det skal bli godt å komme hjem. - Ja, far.
Så du fikk deg litt fitte til slutt, Skip.
Jeg tror kanskje jeg er forelsket.
- Hva er det? - Unnskyld, men det hørtes morsomt ut.
- Nei. - Kom igjen, far tok jo syre.
Han fikk klarhet i alle sine tanker.
Men så glemte han alt igjen da han kastet opp.
Hva var det du la i mors kiste?
- Det var mellom meg og henne. - Hva var det?
Et brev jeg skrev som hun aldri fikk.
Det her var sterke greier.
Tror dere ikke jeg har røkt gress før? Jeg er faktisk ikke et hulemenneske.
Det er bare ikke noe for meg.
Jeg får for meg at FBI er etter meg, jeg får hjerteklapp og dødsangst.
Jeg og Carroll bryr oss ikke om at du ikke fikk slåss i krigen.
Du er broren vår og vi elsker deg. Vi er glade for at du slapp.
Det er ikke noe å misunne oss. Du skulle bare visst.
Så...
Du burde være glad for det.
Vi er stolte over det vi gjorde, men det var rene marerittet.
La det være.
Du kan jo jobbe, du kan sove og betraktes som normal.
Det kan ikke vi.
Du har jo sett hvordan far behandler oss.
Om jeg sovner, så våkner jeg igjen og tror at jeg brenner.
Hvordan ville du like det?
Du har virkelig evnen til å ødelegge ting.
Hvorfor sa du det, når han endelig satt og røkte og snakket med oss?
Det føltes rett.
Hold den her mot ansiktet.
Derfor ville du være Billy the Kid.
Han ble skutt fordi han aldri tenkte seg om.
Iblant må man tenke seg om før man snakker.
- Jeg tenker, Jimbo. - Nei, det gjør du ikke.
Jeg prøver å la være.
Hør nå her...
Nå får vi oss noen burgere og drar hjem til meg.
Ok.
Det gjør vi.
- Du får kjøre. - Kødder du med meg?
- Kjør, du. - Er du sikker på det?
Er dere klare? Nå setter vi i gang!
Jimbo! Stopp!
- Beklager, men det føles ikke bra. - For helvete, Skip.
- Pappa... - Hei.
Hva er det?
Jeg var på vervingskontoret i går, da du var hos bestefar.
Jeg har vervet meg.
De sa at jeg skal få være sammen med Connell.
Alle i familien har jo gjort det.
Jeg så et bilde av noen karer i Vietnam.
De sto blant palmene i bar overkropp, med geværene over skulderen.
Det så så jævla rock'n roll ut.
Jeg vil gjøre noe kult, ikke bare råtne bort her.
Jeg er 18 år, så jeg trenger ikke din tillatelse.
Tekst: Tina Shortland www.undertext.se